אמונה+י+ויובל+מ

לפני יותר מ60 שנה התחילה ההתיישבות בגוש עציון. הגיעו חלוצים לאיזור והחלו בבניית הישוב- כפר עציון, ועוד 3 ישובים אחרים באיזור. הם הקריבו את נפשם ונלחמו בעד פיסת האדמה עליהם ישבו וגרו. ב1948 ביום בו נכבש הכותל המערבי מחדש ליידי היהודים, וקמה מדינת ישראל, נחרב הגוש וכפר עציון נפל. 19 שנה לאחר שקמה מדינת ישראל, לפני 43 שנה קם מחדש הגוש ועימו עוד ישובים חדשים: אלון שבות, אפרת, נווה דניאל, אלעזר מגדל עז, ראש צורים ועוד..
 * __ לא נוותר על החלום: __**

בשנים הראשונות היה קשה לחיות בגוש כי הערבים פגעו ביהודים והיה קשיי עבודה ופרנסה, ובשנים אלו החלו הפיגועים הראשונים.

אחד מהפיגועים הראשונים היה של משפחת מושיץ בשנת 1995. משפחת מושיץ גרה בירושלים כל השנים, ובשנת 95 עברו לאפרת שבגוש עציון ובנו להם בית, לאחר רק שלושה חודשים ארע הפיגוע. משפחת מושיץ כהרגלה נסעה כל מוצ"ש לבקר את הסבא רבה בבית אבות בירושלים. באחד מהנסיעות בדרכם הביתה על הכביש הראשי כביש 60 ליד הכניסה של נווה דניאל עקפה את מכוניתם מכונית ערבים ומהחלון האחורי נורו 10 כדורים לעבר מכוניתם. האב יהונתן שנהג נפצע בשתי רגליו, ורגלו השמאלית התרסקה לגמרי. הבת הגדולה ליאור כבת ה10 שישבה באמצע המושב האחורי נשרטה בגבה משיפשוף כדור. דניאל בן ה8 ומיה בת השנתיים שישבו מאחור בנס לא נפגעו כלל. אף אחד מהנוסעים לא הבחין באירוע ולמרות שיהונתן צעק לעזרה לא עצרו. למרות מצבו של יהונתן הוא הטה את הרכב לאמצע הכביש עד שרופא מאלעזר הבחין בו, עצר לעזור והזמין אמבולנס. האב יהונתן וביתו ליאור פונו לבית החולים, יהונתן במצב בינוני עד קשה וליאור במצב קל מאוד. בדרך לבית החולים נזרקו לעבר האמבולנס אבנים וב"ה לא היו נפגעים. ליאור שוחררה באותו לילה ויהונתן עבר ניתוח ברגליו והשתחרר לאחר כמה ימים ונשאר מגובס למשך חצי שנה. האמא רבקה ויובל שהייתה תינוקת בת כמה חודשים היו בבית ועידכנו אותם שהכל בסדר. לאחר כשנתיים עקב בפיגוע התפרצה אצל יהונתן מחלת הALS, ניוון שרירים ועד היום בזכות הכח רצון העז של יהונתן הוא איתנו שמח ומלא אהבת חיים אך משותק לכסא גלגלים ומונשם דרך מכונת הנשמה, למרות שהרופאים אמרו שאפשר לשרוד את המחלה בממוצע בין 2-5 שנים יהונתן חולה כבר 13 שנים. לאחר האירוע הזה ועוד כמה אירועים פתחו את כביש המנהרות ככביש עוקף לדרך בית לחם.

למרות מה שארע למשפחת מושיץ לאחר שעברו לאפרת וחלפו רק שלושה חודשים ועוד לא התמקמו שם ולא נתפסו להם כבר שורשים- הם לא וויתרו על החלום, לא פחדו ולא רצו לחזור לירושלים. על האידיאלים ועל הרצון ליישב את ארץ ישראל הם נשארו והקימו את העיר אפרת. שיפצו את ביתם ונשארו שם עד היום.

מתוך כתבה בעיתון 'מעריב' כתוב: 'משפחת מושיץ עברה ליישוב אפרת לפני שלושה חודשים. גם אחרי הפיגוע אומר מושיץ כי אינו מתחרט: **"בשום מקום לא בטוח יותר**. פשוט צריך להגביר את הביטחון."' בעיתון 'אותיות' מופיע: 'האם אתם פוחדים יותר כעת?' אני שואלת את ליאור ודניאל. ליאור: "לא. אז, בפיגוע, פחדתי. אבל עכשיו לא." דניאל: "לא, מאז הפיגוע אני מפחד פחות." 'פחות?' דניאל: "כן, פחות. אני שמח כאן באפרת. טוב לי פה מאוד."

בקליפ שהכנו יש ארבעה שלבים. בהתחלה יש את שלב ההתיישבות של הגוש, רואים את ההקרבה שלהם. אחרי זה רואים את הפיגועים שהערבים נלחמים נגדנו כי רוצים את מדינת ישראל.רואים גם קטעים מכתבות על הפיגוע של משפחת מושיץ. בשלב השלישי רואים את צבא ההגנה לישראל.את החיילים שמקריבים את עצמם לביטחון המדינה. ובשלב האחרון-רואים את ההתיישבות המחודשת-את הפריחה של הישובים,והכח של התושבים להמשיך למרות הכל.רואים גם את דניאל מושיץ-הילד שהיה בפיגוע,כחייל בצבא ההגנה לישראל. **לא לוותר על החלום**.

media type="custom" key="6374113"   